![День соборності України 22 січня, вірші для дітей День соборності України 22 січня, вірші для дітей](http://mala.storinka.org/uploaded/images/Articles/kalendar/den_Sobornosti_Ukr/den_sobornosti_ukrainy_7.jpg)
Дня 22 січня 1918 року проголосила Центральна Рада, що Україна розриває зв'язки з московською державою і стає Самостійною Українською Народною Республікою. Це проголошення було поміщене в Четвертому Універсалі і відчитане на майдані перед церквою Святої Софії.
За рік, 22 січня 1919 року на цьому ж майдані проголосили, що до Української Народної Республіки належатиме теж Галичина, Буковина і Карпатська Україна: що всі землі України будуть вільні та будуть творити разом одну Українську Державу.
Тому день 22 січня — подвійне свято і про нього пам'ятають всі українці в цілому світі.
Леся Храплива-Щур
ДВАДЦЯТЬ ДРУГЕ СІЧНЯ
Нам сестричка нині розказала,
Що колись давно (я добре знаю) —
У зимовий ранок засіяло
Сонце волі у моєму Краю.
Вийшли люди на майдан Софії,
Де колись лунала княжа слава
Хтось сказав: "Сповнились ваші мрії!
Україна вільна вже Держава!"
Хтось сказав, і всі почули люди,
З Києва аж по самі Карпати:
"Україна є, була і буде!
Вже її нікому не здолати!"
Нам сестричка розказала нині,
І сама я це вже добре знаю:
Знов прийде чарівна ця хвилина
В Українському моєму Краю.
Як тоді, зійдуться ранком люди,
Пролунають знов слова палкії,
Запанує наша воля всюди
І заграє грімко дзвін Софії!
*****
Леся Храплива-Щур
ДВАДЦЯТЬ ДРУГЕ СІЧНЯ
Збирає матінка щодня
Малих Володька й Вітю,
І йдуть у школу, хоч зима
І сніг паде, і вітер.
Червоні прапори бринять
Зловіщо у завії,
Володько з Вітею спішать
Вже площею Софії.
Стоїть мовчазно давній храм,
Засніжений, суворий,
І давню правду діточкам
Мов казочку говорить:
Коли у Київ з всіх сторін
Ішли, збирались люди,
Коли дзвонив Софії дзвін,
Що воля всім нам буде.
Коли дзвонив: — Пропала тьма,
Неволя довговічна,
Вже ворогів лихих нема —
У двадцять друге січня.
Коли розвились прапори,
Все золоті та сині,
Сміявся кожний, говорив:
— Ще жити Україні!
Володько з Вітею спішать
І сипле сніг безвинну.
А дзвони Києва мовчать
І снять — про Україну.
Снять: проженуть катів лихих,
Як виростуть, ці діти,
Що в школу, у чужу пішли:
Малі Володьки й Віті...
*****
Леся Храплива-Щур
ДІДУСЬ І РОМЧИК
Ой, морозно! І глибокий
На дорозі сніг.
А до діда кароокий
Ромчик-внук прибіг.
По дорозі аж до хати
Черевичків слід.
Казку став оповідати
Про минуле дід.
Показав в книжках картини:
В Києві майдан,
Де читали: — "Україна
Вільна, без кайдан!"
Де почули всі у січні
У бурхливий час: —
По неволі довговічній
Воля йде до нас! —
В дідуня в очах вже сльози,
Впала книжка з рук.
Про майбутнє казку може
Розказати внук:
Як нові заграють дзвони
І настане час —
Принесуть борців загони
Волю знов до нас!
Прочитають на майдані,
Де Софії храм,
Що Держава знов повстане
І цвістиме нам!
Попрощався Ромчик жваво,
До друзів побіг,
До науки, до забави,
Крізь глибокий сніг.
Голову схилив на руки,
Щось міркує дід...
Він благословляє внука
У майбутнє слід.
*****
Леся Храплива-Щур
СІЧНЕВИЙ ВІТЕР
Віяв ніччю вітер,
Сніг вікно замів.
Чують в хаті діти:
Вітер зі степів!
За морями діти
Чують волі дзвін:
Голосив по світі
Нашу правду він.
Бачать діти в далі,
Наче крізь туман,
Як колись збирались
Люди на майдан.
Чують, як лунала
Вістка всім нова:
Це Універсалу
Радісні слова,
Що буде віднині
Воля нам усім
В вільній Україні —
Від Карпат по Дін.
Правда це, чи мрії?
— Чуєш? — Дзвони б'ють
В Києві в Софії,
Чи між нами тут?
Це лунає вічно
В серці молодім
В Двадцять Друге Січня
Давній волі дзвін.
*****
Леся Храплива-Щур
МАЙДАН СОФІЇ
Про це запам'ятати нам:
Далеко, в Україні,
Прадавній там Софії храм,
Пишається до нині.
І діти в школу там спішать
Майданом край Софії.
Червоні прапори стоять
Зловіщо у завії.
В зимовий ранок давній храм,
Забутий і суворий
Своїм мовчанням діточкам
Про давнину говорить.
Коли у Київ з всіх сторін
Ішли, збирались люди,
Коли звіщав Софії дзвін,
Що воля всім нам буде.
Коли дзвонив: — Пропала тьма,
Неволя довговічна,
Вже ворогів лихих нема! —
У Двадцять Друге Січня.
Як розвилися прапори:
Все золоті та сині,
Сміявся кожний, говорив: —
Ще жити Україні!
У школу діти там спішать,
Порошить сніг без впину,
А дзвони Києва мовчать
І снять про Україну.
Снять: проженуть колись катів,
Як виростуть ці діти,
І вільних дзвонів вільний спів
Піде по всьому світі!
За матеріалами: http://abetka.ukrlife.org
Більше віршів до Дня соборності України на сайті:
Вірші до Дня Соборності України
Вірші Олександра Олеся, Миколи Вороного, Богдана-Ігоря Антонича, Лесі Храпливої-Щур.
Читайте також інші твори Лесі Храпливої-Щур:
Леся Євгенівна Храплива - українська письменниця, пластова діячка і педагог на еміграції. Лесі Храпливій судилося стати українською письменницею. Вона – тонкий лірик, майстер художнього слова. Грунт, на якому зростали її таланти, - це народ і вірна любов до нього.